Bob Dylanin "Love Sick" levyltä "Time Out of Mind".
Se on hyvä.
1. LUKU-SANKARI Kertoja Samuel L. Jackson
Kuvassa näkyy mies.
Korjaan: kuvassa näkyy "sankarimme".
Kasvot lähikuvaan.
Perhana, sanoin lähikuva!
Parikymppinen, komea, homo. Tyylikäs homo.
Kuin komediassa.
"Olen muutakin kuin sitä."
Hyvä tyyppi.
Nyt hänellä ei mene hyvin. Hänellä on kriisi.
Minua hävettää, kai.
Tämä ei näytä hyvältä,-
mutta se riipii minua.
Anna tulla kuin ylpeä mäntti.
Olemme olleet kauan yhdessä. Klisee, mutta...
Kiva, että hän on tiimissäni.
Tiedän, veli. Ymmärrän.
Uusi kundi... -Jatka.
Hän on uusi, jännä. Paljon nuorempi.
Ei siinä mitään.
En voi jäädä lojaalisuudesta. -Tiedät sen.
Teen sen. Otan Sterling Shephardin.
Jätän Larry Fitzgeraldin.
Mitä?
Olemme puhuneet siitä, ettei fantasiafutis-
korvaa ruokaa.
Anteeksi, tuo ei ole sankarimme.
Nätti terapeutti-
rauhoittelee fantasiafutispelleä.
Kohdennetaan terapeuttiin.
Käskin kohdentaa!
Joo, nyt näkyy.
Siinä meillä on sankari.
Ihana hymy, silkinsileä tukka.
Anna kun katson sinua, tyttö.
Niin sitä pitää.
Nyt päästiin asiaan. Meillä on sankari!
Kukaan sankari ei ole täydellinen.
Hän tupakoi, mitä ei enää näytetä leffoissa,-
vaikka me kaikki poltamme joskus.
Otat martinin vaimon kanssa.
Ostat savukeaskin-
ja poltat parkkipaikalla.
Vaimo käskee heittää askin pois. Piilotat sen-
ja poltat joskus salaa.
Hän haistaa sen kuin nikotiinietsivä!
Kuin "Kovan lain" Mariska Hargitay.
Hei! Olen fani.
Hitto. -Jumalauta!
Hän jäi bussin alle.
Rouva?
Hänellä ei ole hätää. Ruhjeita, mutta ei hätää.
Hän on sankarimme. Hän... Vittu.
Hei, kuuletko?
Vitut, minä häivyn.
Will Dempsey oli 35, kun hän luopui käsiksestään,-
jonka epäluotettava kertoja oli Sam Jackson.
Will ei ollut kunnossa. Taisitte jo huomata sen.
Hyviä huomenia. Mitä saisi olla?
Tuplaespresso, iso kuppi. -Selvä. Nimi?
Will. -Yksi vai kaksi L-kirjainta?
Kaksi. -W-I-L-L.
Täällä on surkea valo.
Se päätä pakottaa.
Nauru tekee minut surulliseksi.
Tähdet punertavat.
Will? -Jep.
Tuplaespresso, iso kuppi. -Nam. Kiitos.
Kaatelen tässä vähän...
Tuplana. Maistuuko?
Ei kiitos. -Xanaxia.
Ei siltikään. -Buu! Humpuukia.
Se on "baa, humpuukia". -Niin se sanoi.
Ei ole enää, minne mennä.
Ei mitään, mitä tehdä.
Dylan! "Standing in the Doorway"! "Time Out of Mind", kolmas biisi.
Paluulevy, kuin Keatsin runo!
Pidätte takuulla. Heitätkö ulos?-Kyllä.
Baa! Humpuukia!
Näppäilen kitaraani.
Poltan halpaa sikaria.
Keskiyön kuun valossa.
Kuunnelkaa! Pidätte takuulla siitä.
Will ei ollut aina sairas. Se alkoi, kun vaimo jätti.
Palataan siihen. Nautitaan heistä nyt näin.
Tykästyt vielä. -Kärsivä mies.
Hän kärsii. -Kipeä kurkku.
Kaikki suuret artistit kärsivät. -Sinuiitti, sanoisin.
Bob Dylanin vaiva rokkaa.
Totta. -Kuuntele.
Muutkin kärsivät. Tule tänne, Vittupää.
Hei, kamu. Tuliko ikävä? -Vittupää tajuaa.
Will rakasti vaimoaan Abbya kuin stalkkeri.
Hän oli täydellinen vaimo.
Empaattinen ja kaunis. Söi mitä vain sushia.
Abby Dempsey oli täydellinen.
Ainakin silloin.
Kuuntele tätä 30 sekuntia. Dylan on runoilija.
Okei. Toivon... -Ei, ei, ei. 30 sekuntia.
Marsiin? -30 sekuntia.
Tätä kurlausta on kuunneltu kuukausi.
Minulla on vaihe. -En kestä enää.
Nauti siitä kanssani.
Ole kiltti.
Tärkeä levy. Paluulevy!
Hänen uskottiin olevan mennyttä.
Paluuseen ei uskottu ja pam.
-97. "Time Out of Mind".
Kolme Grammya. Vuoden levy. Ohi Radioheadin ja Paul McCartneyn.
Hän oli yllättävä nero. Kova ja synkkä ja...
"Olen Bob Dylan. Sinä et ole. Syö munaa."
Sanoiko hän niin? -Vertauskuvallisesti.
Kuuntele nyt tätä.
Kuuntele. Mies on nero. Hän nojaa Keatsin runoihin. Hän...
Lopeta.
Tämä on tärkeää minulle.
Okei?
Kiitos.
Tule tänne, Vittupää. Nautitaan tästä yhdessä.
Lopeta.
Laulaa kuin kulli kurkussa. -Olet hävytön.
Olet hävytön.
Ei, ei, ei.
Vittupää! Se tukehtuu.
Varo! -Anteeksi, Vittupää.
Sillä ei ole hätää. -Pitää nousta.
Menemme vanhempiesi luokse. Myöhästymme.
Meidän piti kuunnella Smash Mouthia.
Oletko raskaana?
Mitä tämä meinaa? -Yllätys!
Pyydätkö ikinä minua ulos?
Odotan oikeaa hetkeä.
Hyvä tietää. Okei, nähdään.
Odotan oikeaa hetkeä, koska kun pyydän ulos,-
se on menoa.
En enää ikinä tapaile muita. En rakasta ketään muuta.
En piittaa mistään muusta lopun ikääni.
Odotan oikeaa hetkeä, koska...
Kun pyydän sinua ulos, se on elämäni tärkein hetki.
Sen pitää mennä oikein.
Miten voit tänään, Will? Will!
Anteeksi. Sanoitko jotain? -Kysyin, miten voit.
Sitä samaa.
Hyvä on.
Yritin runkata yksi päivä.
Yritin ajatella Abbya, ei toiminut. Sitten...
Yritin ajatella sinua,-
mutta tiedäthän...
Siitä joutuisi laitokseen.
Sinä olit laitoksessa. -Totta.
Abby lähti puoli vuotta sitten.
Aivan. Olet ollut laitoksessa puolet siitä ajasta. Nyt mietin...
Kuunteletko, Will?
Mietin, miten paluu sujuu.
Sitä samaa.
Tein sen kirjoitusharjoituksen.
Ihan tosi? Yllättävää. Et halunnut kirjoittaa tunteistasi.
Kirjoitin elokuvaa. Viisi sivua.
Se oli tosi huono.
Abby ja minä puhuttiin käsiksestä.
Mies ja vaimo Tarantino.
Et olisi pitänyt käsiksestäni.
Olit siinä, tavallaan.
Abby ei ollut. Se oli se pointti.
Tapasin laitoksessa yhden kundin.
Kiva tyyppi, karmea elämä.
Puhui fantasiafutiksesta.
Paljon.
Pidin hänestä. Upeat kasvot. Filmitähtikasvot.
Ainoa minua surkeampi siellä.
Söimme yhdessä. Kerran hän ei tullut.
Paha hänelle. Pizzailta. Hän oli...
Miltä se tuntui?
Olin iloinen hänen puolestaan.
Tai huojentunut. Hän oli aika huonossa jamassa.
Hän ei olisi parantunut siitä.
Kysyin aluksi, miten sinä voit.
Sitä samaa. -Hoet sitä.
Tarkoitan sitä.
Oletko puhunut Abbylle palattuasi?
Abby, tule takaisin. -Valitan.
Tämä on perseestä. -Minun pitää mennä.
En.
Kävitkö vanhemmillasi?
En halua.
Pääsit pois...
En halua!
Anteeksi, se oli outoa.
Sanoit eilen, että hortoilet.
Osaan yleensä tähdätä, mutta...
Kiitos, kamu. -En ole kamusi, mäntti.
Sinulle, Peggy Sue. -Kiitos, isukki.
Sen nimeksi tulee Vittupää.
Istu, Vittupää. -Hyvä koira.
Tule vaimokseni.
Ihan tosi, mennään naimisiin.
Tapasimme alle vuosi sitten.
Pidättelin näin pitkään.
Sano kyllä. Haluat sanoa. -En.
Haluat sanoa kyllä. -Olet koppava.
Olen oikeassa. Sano kyllä.
Tai ammun tämän toopen.
Lopeta.
Lopeta! -Sano kyllä.
Anteeksi, se oli outoa.
Minä rakastan sinua.
Olet elämäni rakkaus.
Mutta sinun tunteesi pelottavat.
En uskonut, että pelkäisin sitä.
En ehkä kestä noin kiihkeää rakkautta.
Keksin toisen tavan.
Keksin jotain.
Rakastan niin, että kestät sen.
Rakastan sinua parittomina päivinä.
Teen elämästäsi parempaa, en pahempaa.
Haluan tanssia.
Haluan voittaa sen pystin.
Epistä. -Tule.
Yksi. Valmiina? Kaksi.
Kolme!
Meidän pitäisi hankkia koira.
Okei.
Ja haluan lapsia, mutta en heti.-Okei.
Ensin koira. Pieni koira.
Vanhempani kuolivat nuorina. Suren sitä joskus.
Tiedän.
Olisin varmaan kamala äiti. -Tuskin.
Koira on tärkein. Pieni koira.
Koira sopii.
Okei, tulen vaimoksesi.
Okei. -Okei.
Haluatko tavata vanhempani? -Joo.
Kiva.
Kiitos.
Miten voit? -Voi Abby!
Miten voitte? Kaikki hyvin?
Voi sinua! Olet... -Etova.
Ei. -Joo, ilmavaivoja.
Eli se on poika.
Suojauduin kun äitisi odotti sinua.
Pierut tarkoittavat poikaa! -Linda, pelkään kysyä...
Lihamureke tuli juuri uunista.
En ole ikinä himoinnut mitään näin.
Inhoan lihamureketta. Onneksi keittiö ei palanut.
Miten sait jalan jumista? -Ponnistetaan.
Naama näyttää oudolta.
Koirankuppeja. -Kuin avaruusolio.
Näetkö kasvot? -Karmivaa.
Voiko se ryömiä ulos?
Äiti. Vauva ei muuta teille.
Innostuin. Eikö ole söpö?
Syö tai hän syö kaiken. -Vauvan vaatteita, jumppereita.
Mihin vauva tarvitsee jumpperia? Pitääkö vauvan jumpata?
Avaan kaiken päivää laatikoita.
Hys nyt. Ota vähän lisää.
Hän otti jo. Minä syön kahden edestä.
Minusta tulee isoäiti! Uskomatonta.
Rauhoitu. -Abby, älä käsitä väärin.
Nyt lähtee.
Onneksi vanhempasi ovat kuolleet.
Pam! -Abby tietää, mitä tarkoitan.
Tietääkö? -Hän selittää.
Tarkoitan...
Halusin, että Will nai naisen, jolla ei ole vanhempia.
Ei tarvitse jakaa lapsenlapsia.
Rukoukseni kuultiin. -Äiti!
Abby tietää, mitä tarkoitan.
Luitko kirjaa, jonka lähetin?
En. -Se on hyvä.
Esikoulu ja eroahdistus. -Tosi tärkeää nyt.
Anteeksi.
Jatka kuolleista vanhemmista, äiti.
Se on eroahdistuksesta. Eka tarhapäivä.
Lapsi saa hepulin.
Abbyn vanhemmat kuolivat kolarissa, kun hän oli pieni.
Abby oli autossa. Hän oli 7. -Okei.
"Okei" on outo reaktio. Uusi tieto.
Yllätyin. Et paljon puhu Abbysta.
Et paljon kysy hänestä. -Kysyn hänestä koko ajan.
Tomaatti, pottu. -Tomaatti, tomsku.
Antaa olla. -Terapia on pakollista.
Se laulu. -En tajua.
Pääsimme rytmiin! Ehkä runkkaus ei siksi onnaa.
Anteeksi, tökeröä. Olin laitoksessa.
Kerro Abbysta. Millainen hän oli?
Haluatko, että kerron Abbysta?
Kysyt oikealta henkilöltä. Olen Abby-asiantuntija.
Tai... olin. Olen yhä.
Kukaan ei tiedä enempää.
Tai ehkä, olin lukkojen takana.
Tiedä mitä Abby puuhasi, missä lie.
Kerron Abbysta.
Abby Lesher syntyi 30.6.1985.
Kerrotaan, että synnyttyään hän ei päästänyt ääntäkään.
Viisi minuuttia Abby vain katseli,-
mutta ei itkenyt.
Vanhemmat sanoivat, ettei Abbyssa ollut vikaa.
Ei vain ollut vielä sanottavaa.
Muista, että tämä on muiden kertomaa.
Olen tavannut heistä vain Abbyn.
Vanhemmat kuolivat aika pian. Paljon ennen kuin astuin kuvaan.
Tiedän. -En tunne lääkäriä tai hoitajia.
Jatka, Will. -Hyvä on.
Abbyn lapsuus oli onnellinen.
Asiani on vakava. Ei naureta.
Kuten olette huomanneet, juon liikaa.
Vanhemmat olivat kilttejä ja avoimia.
He olivat opettajia. He tapasivat koulussa.
Voinko istua tähän?
Jos Abbyn äiti olisi tiennyt tapaavansa tulevan miehensä,-
olisiko hän ottanut niin ison haukun?
Haluaisitko vähän vettä? Tungit puoli leipää suuhusi.
Outoa ajatella,-
että se hetki paljon ennen syntymääni-
vaikuttaisi koko elämääni.
Oletko iloinen, että niin tapahtui?
Siinä se iso kysymys, tohtori Morris. Ilman sitä-
Abbyn vanhemmat eivät olisi tavanneet-
eivätkä häämatkailleet Aruballa, missä Abby sai alkunsa.
Hän ei olisi syntynyt päästämättä ääntäkään,-
vaalea tukka ei olisi tummentunut.
Hän ei olisi intoillut tanssista, jalkapallosta ja hevosista.
Ja joulusta. Valot, lahjat ja ennen kaikkea Rockettes.
Rockettes oli niin tärkeä,-
että Abby vietiin joka vuosi katsomaan Rockettesia.
Joka vuosi-paitsi silloin...
Abbyn vanhemmat kuolivat heti.
Abby oli yli tunnin jumissa takapenkillä.
Hänen isänsä...
Isän pää oli irronnut.
Tiedän.
Se järkyttää. Tarina on traaginen,-
mutta se mielikuva... 7-vuotias tyttö-
ja isä ilman päätä.
Se vasta järkyttää, eikö?
Halusit tietää Abbysta, joten jatkan.
Jatko ei ole yhtä iloista.
Vanhempien kuolema oli yllätys.
Ei ollut testamenttia. Isovanhemmat olivat kuolleet.
Joe-setä sai huoltajuuden.
Joe-setä ei ollut kiva mies. En tarkoita halauksia.
Osti koiran ja tappoi sen, kun se söi sohvan.
Hän hyväksikäytti Abbya kuusi vuotta.
15-vuotiaana Abby lainasi aseen,-
osoitti Joe-setää ja sanoi...
"Tapan sinut, jos kosket minuun."
Sitten hän ampui Joeta polveen.
Se on kuin elokuvaa, eikö?
Nuori Natalie Portman olisi Abby.
En tiedä, kuka se on. -Natalie Portman?
Kävisit joskus ulkona. -Ehkä niin.
Katsotaan joku ilta Portman-leffoja.
Uran alusta. Sitten ymmärrät. Okei?
Okei.
No... Sitten meni paremmin. Vammoja oli tietysti tullut.
Isä ja setä eivät unohtuisi,-
mutta Abby oli fiksu, päättäväinen. Haaveilija, lukija.
Hän pääsi collegeen. Meni terapiaan.
Se muutti elämän. Hän sai ystävänkin.
Lennän ulos takiasi.
Voisitteko lopettaa? -Anteeksi.
Voi luoja! Katso.
Katso, miltä näytin collegessa.
Vielä 491 sivua.
Katso, miten nuorelta näytän. -Näytät melko samalta.
Minusta näytän ihan eri ihmiseltä.
Sävyeroja. -Tohtori! Katso meitä.
Ehkä meillä onkin mahiksia.
No, Abby löysi itsensä collegessa.
Hän oli sosiaalinen, suosittu.
Hän rakastuikin. Kehumatta itseäni...
Hän valmistui huippuarvosanoin.
Gradun aihe: epäluotettava kertoja.
Epäluotettava kertoja. Graduni.
Epäluotettava kertoja on keino.
Sitä ei analysoida, koska se on kikka.
"Canterburyn tarinat" on hyvä.
Yleensä keinoa käytetään jännäreissä. Agatha Christie jne.
Aion väittää, että jokainen kertoja on epäluotettava,-
koska tarina on aina erillään kertojasta.
Siksi jokaisella tarinalla-
on epäluotettava kertoja.
Ainoa luotettava kertoja olisi se,-
joka kertoisi juttua kun se tapahtuu. Toisin sanoen...
Ainoa luotettava kertoja on elämä.
Mutta elämäkin on täysin epäluotettava kertoja,-
koska se johtaa meitä harhaan.
Emme voi tietää, mitä tapahtuu seuraavaksi. Se on teemani.
Elämä epäluotettavana kertojana.
Mitä sanot? -Joo...
Tajuat kun kirjoitan sen. Olet rakas. Heippa.
Rakastan sinua.
Perhana. Rakastan sinua, Abby!!
Se Natalia Portman-juttu oli vitsi.
Ymmärsin. -Olen yhä naimisissa.
En ole allekirjoittanut vielä mitään.
Ei se mitään, Will. Hengitä syvään.
Nyt voit kertoa avioliitostasi.
Haluatko kuulla avioliitostani? -Joo.
Et ole kuunnellut. Ihan sama, mitä kerron...
Mikset nauti tästä?
Ihan sama, mitä sanon. Voin kertoa ihan kaiken.
Voin kertoa siitä, kun hän lähti.
Miksi muistini olisi tarkka?
Minulla on vaihe!
Ehkä tukahdutin häntä vuosia-
rakkaudellani, haaveillani ja lapsella liian pian.
Ehkä olin taas yksi mies,-
joka pilasi hänen elämänsä.
Ehkä hän oli onneton ja unelmieni nainen-
oli vain kerronnallinen kikka.
Tämä on filosofista juttua.
Niin on.
Will.
Me olemme tavanneet jo tovin.
Puhut nyt ensi kertaa Abbysta.
Se on hyvä. Tosi hyvä.
Kerro siitä päivästä.
Teillä oli kiva aamu... -Ei, en...
En sanonut niin! Aamu ei ehkä ollut kiva-
vaan tukala. -Ehkä se oli tukala aamu.
Puhuitte Bob Dylanista. Menitte vanhempiesi luo.
Mitä sitten tapahtui?
Sitten hän jätti minut.
Hän jätti minut. -Hän ei jättänyt sinua.
Oletko nähnyt Abbya vapauduttuasi?
Palaa luokseni. Teen mitä vain.
Will. Will!
Puhun vaimolleni!
Mutta vaimosi ei ollut siellä.
En tiedä. Mitä teen?
Et ole vielä kunnossa.
Syöt lääkkeitä. Et ole oma itsesi.
Kerro siitä päivästä.
Me puhuimme Bob Dylanista.
Me nauroimme. -Okei.
Jatka.
Olimme musertaa koiran.
Me kävimme vanhemmillani.
Me söimme lihamureketta.
Voi luoja. Äitini on hullu.
Tuo ei toistu. Miten voit?
Söin liikaa.
Älä? -Vähän liikaa.
Söit pienen kansan edestä.
Saamme lihamurekkeen, ei vauvaa. -Synnytätkö lihamurekkeen?
Joo, saamme lihamurekkeen.
Taksi? Kävellään? -Ei, joo.
Vauva on tyttö. -Mitä?
Hoitajalta lipsahti.
Kurja tietää.
Sinä saat pian tyttären.
Sano jotain.
Mitä?
Tiedän, mitä haluat nimeksi.
Niinkö? -Joo.
Luulisin. -Et pidä musasta.
Rakastan sitä. Kova fani.
Minusta se on söpö.
Tukahdutin hänet. Siksi hän jätti minut.
Will, sinä koit trauman.
Se oli kamalaa.
Auttakaa!
Harkitsit itsemurhaa. Olit kuukausia hoidossa-
parantuaksesi.
Nyt kehität tarinan, jotta kestäisit sen kaiken.
Will.
Sinulla on lapsi. Lapsesi jäi henkiin.
Kuin ihmeen kautta hän elää.
Eikö Abby haluaisi, että olet osa lapsen elämää?
Mikset ole käynyt vanhemmillasi?
Mikset ole nähnyt sitä lasta?
Se voisi auttaa sinua. -Okei.
Käyt täällä, jotta pääset sinne.
Minusta sinä olet valmis. -Okei.
Haluan lähteä. -Odota.
Älä lähde vielä. -Väärä tarina.
En ole sankari. -Trauma on viheliäinen.
Olet kiva. Olet oikein kiva.
En halua enää olla täällä. -Istu.
Puhutaan tästä.
2. LUKU Dylan Dempsey
Dylan Dempseyn lapsuus oli yhtä tragediaa.
Sekään ei kerro kaikkea.
Hän syntyi keskellä tragediaa.
Puoli vuotta ja isä ampui itsensä.
Se oli vasta alkua.
Dylan oli 6, kun isoäiti kuoli.
Paras ystävä kuoli, kun hän oli 7.
Kerro niille, että olen kiltti.
Sisään.
Miten voit, tyttö?
Elämäni on kuolemaa ja tragediaa.
Hän ei sanonut niin, mutta jos 8-vuotias osaisi,-
hän olisi sanonut niin.
Haluan onnellisen elämän.
Janoan vakautta ja onnea,-
kuten lihavat himoitsevat suklaata tai eksyneet pelastusta.
Haluan ison, fantastisen elämän.
Pelkään, että tragediat, jotka seuraavat minua,-
minut synnyttänyt tragedia, estävät sen.
En tiedä, kestänkö uusia iskuja.
Oikeasti hän sanoi... -Miten voit?
Kuoletko sinä, ukki?
Kyllä minä kuolen.
Pikemmin kuin haluaisit.
Jos puhun totta.
Mutta taistelen pysyäkseni luonasi.
Ettei lähellesi osu enää kuolemia.
Alan kuntoilla,-
syön vähemmän lihaa. Teen parhaani,-
että selviät teini-iästä ilman menetyksiä.
Teen sen äitisi ja isäsi vuoksi. Isoäitisi vuoksi.
Ja ennen kaikkea sinun vuoksesi.
Puristan vielä 10 vuotta tästä vanhasta kropasta-
sinulle, tyttöni. Enkelini.
Oikeasti Irwin sanoi...
Kukaan ei enää kuole, tyttö.
Okei? -Okei.
Dylan Dempseyn muutosvuodet.
Teini-iässä alkoi seksuaalisuus,-
joka pelotti ja hämmensi.
Suloisen pikkutytön tilalla olikin-
nainen, joka pelotti kaikkia.
Merenneidot polttavat meriruohoa
Sisään!
Hei. -Hei. Lähden ulos.
Kenen kanssa? -Ystävien.
Savukkeita.
Mummi sanoi, että se on ikävä tapa.
Kiva.
Etkö edes yritä piilottaa niitä?
Emmekö ole parempia? -En tiedä.
Ne ovat laittomia Vermontissa. -Muistuta, etten mene sinne.
Saanko yhden? -Et.
Vain yhden?
Ei, ne tappavat.
Halusin puhua collegesta.
Puhuimme eilen. -Emme päässeet pitkälle.
Emme sinne, mihin halusit.
Olen 21. Luovu haaveista.
Pääset pian eroon minusta.
Kotiin kello 23. -En valehtele.
Valehtele. -Tulen kello 23.
Dylan.
Onnea, 21-vuotias.
Sokeria.
Rauha!
Hei! Olemme PB ja J.
Eka biisi on henkilökohtainen.
Äitini kuoli tasan 21 vuotta sitten ja...
Paita pois!
Äiti kuunteli Bob Dylania.
Näytä tissit!
Ihan sama.
Kun sade ruoskii naamaasi-
ja koko maailma sua vainoaa,-
voin tarjota halauksen,-
jotta tunnet rakkauden.
Kun illan varjot näkyy tähdissä-
eikä kukaan kuivaa kyyneleitäsi,-
voin sua pidellä miljoona vuotta,-
jotta tuntisit rakkautta.
Tiedän, et ole vielä päättänyt.
En ikinä kohtelisi sua kaltoin.
Tiesin sen heti kun tavattiin.
Tiedän varmasti, minne kuulut.
Kestäisin nälkää, ruhjeita.
Ryömisin kadulla.
Tekisin mitä vain,-
jotta tuntisit rakkauteni.
Hitto.
Mitä vittua?
Olet puhelimen velkaa, lehmä.
Joo, anteeksi.
Se oli tyhmää. Outo päivä.
Katson, mitä löytyy. Ota tuo. Olen tosi pahoillani.
Onko tuo hauskaa? Kuvaat minua!
Dylan! -Ei hätää.
Vauva on tyttö, Will. -Mitä?
Hoitajalta lipsahti.
Tuntuu pahalta tietää.
Sinä saat pian tyttären.
Isä ampuu itsensä ennen kuin näemme.
Sano jotain.
Arvaan jo nimen.
Katso oikealle.
Rakastan sitä. -Äiti!
Se on söpö. -Äiti!
Oletko kunnossa?
Onko sillä väliä?
Jos Rodrigo González olisi ollut siellä silloin,-
hän olisi voinut sanoa,-
että Dylan Dempseyllä oli väliä.
3. LUKU Gonzálezin perhe
Hän on täällä!
Huomenta. Miten voitte tänään?
Tule tänne. Pieni hetki. Istu.
Istu.
Javier, me emme ole koskaan jutelleet.
Tässä on mennyt viisi vuotta. Omistan maat-
emmekä ole puhuneet mitään.
Juotavaa?
Ei kiitos.
Minä vartuin Italiassa. Tiesitkö, että olen italialainen?
Olen kuin sinä,-
mutta nimeni on Saccione. Asuin valtaosan elämästäni Italiassa.
Italialainen isäni lähti Andalusiaan ja tapasi äitini.
Äitini oli täältä. Tiesitkö? -En.
Isäni oli todella kamala mies.
Äitini oli nuori. Isä vei hänet kauas kaikesta,-
minkä hän tunsi.
Isä oli omistushaluinen ja rikas.
Sellainen paska mies-
on erityisen vaarallinen.
Vaarallinen.
Etkö ottaisi juotavaa? Viiniä, sherryä?
Minä otan sherryä.
Se kuulostaa hyvältä.
Äitini oli nuori espanjatar.
Andalusialainen.
Kaukana perheestään-
Italian maaseudulla.
Hän ei puhunut yhtään italiaa.
Ole hyvä.
Kippis.
Isäni päätti haluta "italialaisen" vaimon-
ja "italialaisen" perheen. Hän kielsi espanjan puhumisen-
ja yhteydet Espanjaan.
Äidilläni ei ollut mitään.
Ei ketään rakasta.
Sitten hän alkoi odottaa minua.
Iän myötä,-
isäni ollessa matkoilla,-
äiti järjesti meille paketteja. Espanjalaista ruokaa, viiniä.
Suosikkimme oli espanjalainen oliiviöljy.
Olimme Italian maaseudulla,-
mistä tulee kuuluisaa oliiviöljyä.
Me joimme espanjalaista kuin me nyt tätä sherryä.
Äiti ja minä olimme aika pari.
Mikä pari.
Äitini kuoli, kun olin 16.
Paska isäni pani minut pannaan.
Hän näki minussa äitini.
Ja äidissäni espanjalaisen, joka pilasi hänen elämänsä.
Minun onnekseni-
isäni ei ollut vain ennakkoluuloinen.
Hän oli myös narsisti.
Hän ei uskonut kuolevansa edes sairaana.
Hän ei laatinut testamenttia.
Kun hän kuoli,-
minusta tuli hyvin rikas mies.
Ostin nämä maat Andalusiasta,-
missä valmistan oliiviöljyä,-
jota äitini ja minä himoitsimme.
Olen paljon poissa liikeasioissa,-
mutta nämä maat ovat tärkeitä.
Tämä on minun ja äitini tarina.
Siksi-
oliivit ovat niin rakkaita minulle.
Nyt minun pitää kysyä,-
miksi ne ovat tärkeitä sinulle.
En ymmärrä.
Muut käyttävät haravaa, mutta sinä poimit käsin.
Poimit puolet vähemmän. -Teen pitkää päivää.
Tiedän. En arvostele, kysyn vain.
Miksi olet muita ahkerampi?
Koska se on oikea tapa.
Kerron sinulle tarinani.
Kerron paskaisästäni ja äitiraukastani.
Pyydän sinulta samaa ja sanot, että se on oikea tapa.
Juo sherrysi ja kerro tarinasi.
Olen tavallinen mies. Ei tarinaa.
Isäni ei ollut ilkeä.
Hän oli hassu ja vihelteli töissä.
Pidän työstä, jossa voin vihellellä.
Harava vaurioittaa oliiveja,-
joten poimin käsin.
Se on oikea tapa.
Miehet pitävät sinusta.
Kerrot tarinoita, nauratat.
Iso suu. -Minun kanssani pidättelet.
Olet pomoni. -Haluan olla ystäväsi.
Ei.
Olisin pettymys ystävänä. -En usko.
Annoin vastaukseni.
Outoa. Muut ihailevat minua,-
vaikka tuskin tuntevat.
Sinuun tarinani ei vaikuttanut.
Etkö sen takia-
pidä minusta?
Voit olla täysin rehellinen.
Se ei tee vaikutusta.
Sopiiko kysyä miksi?
En olisi ottanut hänen rahojaan.
Haluaisitko asua täällä-
ja valvoa muita työnjohtajana?
Ilmaiseksi?
Ilmaiseksi. Saisit tietysti enemmän palkkaa.
Ei, ilmainen asunto riittäisi. Mutta minulla on yksi ehto.
Huolehdin maistanne.
Hoidan maata kuin omaani.
Mutta vihellän itselleni-
ja vitsailen miehille.
Ette saa pyytää sitä.
En ikinä pyydä mitään teiltä.
Yli 6 000 km:n päässä-
Abby Dempsey, silloin Lesher, oli tehnyt raakaversion gradustaan.
"Elämä on epäluotettava kertoja,-
joka vie meidät matkalle, jonka vaiheita ei voi ennustaa."
Sitten menee... -Lue. Lue!
"Elämä johtaa meitä harhaan."
"Tekee konnasta sankarin."
"Sankari vai konna? Konna vai sankari?"
"Ehkä elämä tekee taas temppujaan."
"Ehkä sen sankarit tai konnat-
ovat vain statisteja."
"Ehkä he täyttävät kuvaa, jotta oikeat sankarit eivät näy."
Se toistaa samaa.
Sinä olet minua fiksumpi.
Niin olenkin.
Abbyn gradu oli fiasko.
Lempiopettaja sanoi,-
että lopputulos oli sekoitus-
fiktiota ja 1600-luvun filosofiaa.
Sitten lempiopettaja halusi seksiä.
Abbyn gradu oli siis oikeassa.
Javier González mietti ihan muuta.
Hän ei filosofoinut-
eikä pohtinut elämää eteenpäin.
Javier tiesi, mihin oli menossa. Hän oli aina tiennyt.
Isabel Diaz ei odottanut ihmeitä.
Hän oli kuudesta sisaresta neljänneksi kaunein.
Juan, jätän essun ulos.
Toin tämän,-
koska pitää juhlia ylennystäni.
Älä vitsaile. Ihan tosi? -Ihan tosi.
Olet noin rauhallinen! Onnittelut!
Onnittelut.
Nyt voin rakentaa meille elämän.
Bella.
Minusta ei tule rikasta, mutta tiedän,-
että olen hyvä mies.
Ja tiedän,-
että rakastuin sinuun ensi näkemältä.
Älä naura! Haluan tästä virallista.
Kyllä. -Kyllä mitä?
Kyllä kaikkeen.
Mutta älä itke.
En itke. En tule lähemmäs. Kastun.
Onko tämä kaikki sinun? -Meidän.
Mitä sanot?
Olen kuin-
tilallinen. Tämä on meidän.
Tämä on meidän!
Olemme täällä, Andalusiassa.
Jos mennään tästä näin...
Tullaan tähän maahan,-
joka on ruskean vihreä Amerikka.
New York? -Muistat.
Isabel ei enää muistanut, koska Rodrigo-vierailut alkoivat.
Ne olivat yhä säännöllisempiä.
Yleensä päivällä, kun Javier oli töissä.
Anteeksi.
Viivyin liian pitkään. -Ei suinkaan.
Kyllä vain. -Ei.
Elämässäni on paljon hienoa,-
mutta...
Outo kasvatukseni-
jätti minuun arpia, jotka estävät löytämästä-
sitä kaikkein tärkeintä.
Ei ole oikein, että yritän täyttää sitä täällä.
Höpsis! Rodrigo rakastaa teitä.
Kauniisti sanottu. -Se on totta.
Hän on hieno poika. -Fiksu.
Voisin opettaa englantia, kirjallisuutta...
Se olisi hienoa. Hei, kulta.
Javier, hyvä että tulit. Puhutaan myllyn laajennuksesta.
Toin lahjan pojallesi.
Se ei ollut tarpeen. -Mitä pienistä.
Pojallani on tarpeeksi leluja.
Kutsukaa luoksenne, jos on asiaa.
Säästytte matkalta tänne.
Ei! -Kiitos.
Kerron myllystä.
Hyvä on.
Haluan New Yorkiin hänen kanssaan!
Javier ei ollut tyhmä mies.
Hän alkoi tehdä jotain ihan uutta.
Suunnitella perhelomaa paikkaan,-
jonne poika halusi-
eri seurassa.
New York!
Haluan eteen. -Ei, se on vaarallista.
Haluatko eteen?
Mennään eteen.
Hei...
Hei. Katso...
Katso.
Mistä olette? -Espanjasta.
Hei.
Älä häiritse kuljettajaa. Hän ajaa.
Raskaana oleva nainen bussin alla.
Aikuinen mies itkee epätoivoisesti.
Ohikulkijat huutavat. Vain 20 sekuntia kuvaa,-
mutta se pyöri vuosia Rodrigon mielessä.
Äiti!
Kultaseni...
Yritä nukkua.
Yksi silmä... suljetaan se.
Toinen silmä...
Ei enää pahoja unia. Vain hyviä.
Kuulet, että hän on hereillä. Vai olenko ainoa, joka kuulee?
Hän ei nuku, jos huudat.
Nukuta.
Lopeta.
Rigo!
Ei ole nälkä!
Äiti!
Ei! -Rigo! Nyt riittää!
Haistan sinut täältä.
Puhun sinulle, Bella.
Perhana!
Se pahenee, Javier. -Tiedän.
Hän paranee.
Ajan myötä. -Hän tarvitsee apua.
Kävimme lääkäreissä. -Spesialisti!
Madridissa. Joku rikas...
Me emme ole rikkaita.
Hän on meidän poikamme.
Hän on meidän poikamme ja hän kärsii.
Hyvä on.
Minä voin kysyä häneltä. -Ei.
Minun täytyy tehdä se.
Hyvä on.
Anteeksi, saanko häiritä?
Setäsi soitti minulle.
Olet kuulemma surullinen.
Diagnoosi on selvä kahden tapaamisen jälkeen.
Rodrigo sai trauman-
näkemästään onnettomuudesta.
Hän reagoi hyvin.
Piirtää ja pelaa. Se on tärkeää.
Se vie aikaa, mutta tämä on hoidettavissa-
ja parannettavissa. Muistakaa se.
Entä raha? -Älä murehdi sitä, Isabel.
Saccione sai käydä vapaasti-
eikä hänen lahjojaan torjuttu.
Nyt englanniksi.
Minun nimeni on...
Rodrigo González. -Hyvä.
Sanokaa Rod. -Vai Rigo?
Joo.
Olen Espanjasta. -Jatka.
Olin surullinen pitkän aikaa.
Setäni antoi linnun, joka auttaa.
Rakastatko häntä?
Kyllä.
Entä Rodrigoa?
Kyllä.
Olen pahoillani, Javier.
Yksinäisyys tekee kai heikoksi.
En ole ylpeä. -Isäsi varmasti olisi.
Olet sittenkin isäsi poika.
Lupaan jättää heidät rauhaan.
Poikasi paranee, ei tarvitse minua.
Se on sinun perheesi, ei minun. -Ei.
Mitä nyt?
Minä lähden, Bella.
Minne menet?
Näen, miten katsotte toisianne.
Olet humalassa.
Humalassa ja mustasukkainen.
Näen Rodrigon.
Hän parani.
Asioita, joihin en pysty.
Siksi pyysimme apua. Ja kun hän tarjosi apua,-
sinä katosit.
Haitko vastausta pulloista?
Otin mekaanikon työn Madridista.
Hyvä palkka. -Mitä?
Lähetän sinulle rahaa. Pian et ehkä tarvitse sitä.
Olen pahoillani.
Ansaitset parempaa.
Älä sano noin.
Tiedän, mitä ansaitsen!
Teitkö minulle muka palveluksen?
Elämäni oli paskaa ja pelastit minut?
Niinkö luulet?
Minä valitsin sinut.
Hei.
Valitsin sinut, koska tiesin, että ansaitsen hyvää.
Hyvän miehen. Joka hymyilee katseellaan.
Katso minua silmiin.
Katso minua silmiin ja sano,-
että elämäsi on parempaa minun kanssani kuin hänen.
Elämäni olisi parempaa kanssasi.
Rigo ei saa enää kärsiä. Ei hetkeäkään.
Ihan sama, mikä hänestä tulee, kunhan on onnellinen.
Autetaan häntä löytämään se.
Sano se.
Autan Rodrigoa löytämään tiensä.
En rakasta sinua kuten häntä.
Tiedän.
Ei kiinnytä uusiin sankareihin.
He tuottavat pettymyksen.
Rodrigo vaikutti kyllä sankarilta.
4. LUKU Rodrigo González
Äiti?
Pääsin yliopistoon!
Pääsin sisään.
Mitä nyt?
Hän on sairas, Rodrigo.
Siirrän opintoja. -Kaikki tapahtunut...
Sinä et sitä päätä.
Hän antoi minulle kaikkensa.
Minä voin antaa tämän.
Rodrigo... -Päätin jo.
Me hoidamme tämän.
Me parannamme hänet. Kuten sinä paransit minut.
Katso minuun.
Me parannamme hänet.
Anna mennä.
Tämä sattuu.
Rigo!
Äitisi kysyy sinua.
Okei.
Hei. -Hei.
Minä en parane tästä.
Setä maksaa hoidon. Tila ei pahene.
Mutta Rigo...
Älä toivo liikoja.
Rakkaani. Se riittää.
Äiti... -Se riittää. Se riittää.
Rodrigo aloitti collegen.
Kuten aiemminkin, hän loisti.
Hänellä oli kaksi urheilulajia.
Arvosanat olivat luokan parhaat.
Hän alkoi tapailla tyttöä Long Islandilta,-
Shari Dicksteinia.
Shari nauratti häntä, tahattomasti.
Voi luoja. Et tiedä Whole Foodsia?
Vien sinut sinne. Se on ihana.
Shari oli seuraa, ei suuri rakkaus.
Suuri rakkaus ei ollut nyt tärkeintä.
Vegaaniunelma. -Vegaani?
Ihanaa, ettet tiedä asioita.
Hän säästi ja odotti lomia.
Rodrigon sisäisellä kompassilla oli yksi suunta.
Hän on Long Islandilta.
New Yorkissa? -Joo.
Katso.
Kaunis. -Shari Dickstein.
Shari S:llä. -Shari? Shari Distin.
Shari Dickstein. -Millainen hän on?
Hän on-
äänekäs.
Sekin tärkeä aika kului nopeasti.
Se vuosi oli vasta johdatus-
Rodrigon elämän isoimpaan päivään.
Minne menet?
Käyn lenkillä. -Miarma...
Sanoit aluksi minua Miarmaksi.
"Käyn lenkillä, Miarma."
Tunsin olevani Kelly Ripa.
Shari... -Olen raskaana.
Tiedän, paljon puhuttavaa.
Vietkö minut brunssille? Haluan kokeilla yhtä paikkaa.
Vietnamilaista. Se on kai kuin dim sum.
Jutellaan vietnamilaisessa.
Haluan kokeilla sitä.
Minulle tuli huono olo.
Epäilin kuukautiskipuja.
Niitä tuli, kun jätin pillerit.
Gynis kysyi, harrastanko seksiä.
Kerroin sinusta. Hän teki testin.
En tehnyt kotitestiäkään.
Se ei vain tullut mieleen.
Tiedän,-
että tämä on outo käänne.
En tiedä uskontokantaasi,-
mutta teetän ehkä abortin.
Vastustatko aborttia? Moni kristitty vastustaa.
Pitäisi olla joku pilleri tähän...
Ei tarvitse päättää nyt,-
mutta ehkä ennen kuin sillä on pää.
Perillä ollaan.
Meillä on kolme vaihtoehtoa.
Yksi: pidämme lapsen.
Siitä tulisi kaunis lapsi.
Perheelläni on rahaa. Saisimme hoitajan.
Ehkä se on huono ajatus. Kaksi: abortti.
Se päätös pitää tehdä pian.
Kolme: sovitaan, että tämä on-
aprillipilaa!
Mitä? -Aprillipila!
Mitä se on? -Etkö tiedä?
En. -En tiennyt sitä.
Eikö ole vauvaa? -Ei tietenkään.
Älä nyt! Myönnä, se oli hassua.
Shari.
Hitto.
Aiot jättää minut.
Hän aikoi. Mikään ei vihjannut,-
että Rodrigon elämä muuttuisi.
Elämän tärkein päivä voi alkaa emmekä ole edes paikalla.
Soitan Rodrigolle.
Isabel.
Hyvästelin jo pojan. Ei tarvitse hyvästellä kahdesti.
Vincent.
Sinä olet hyvä mies.
En ole.
Olet.
Hei, Bella.
Saccione kirjoitti kirjeitä.
Hän uskoi kirjoitettuun sanaan, käsinkirjoitettuun tekstiin.
Lupaan jättää heidät rauhaan.
Poikasi paranee.
Sinun perheesi, ei minun. -Ei.
Minä en palaa.
Pyydän vain yhtä asiaa.
Kirjeet saivat uuden vastaanottajan.
Miehen, joka pyysi tietoja-
rakkaistaan, jotka oli jättänyt.
Hän tekee kuolemaa. Tule kotiin.
Hei, Bella.
Hei.
Miten voit, setä?
Hyvin. Kiire päivä.
Sen äänekkään kanssa.
Abby Dempseyn lempilevy-
Bob Dylanin "Time Out of Mind"-
sai kritiikkiä kappaleesta "Make You Feel My Love".
Levy oli melankolinen ja surullinen.
Mutta kaiken keskellä oli populistinen hitti.
Rakkauslaulu, jota on esittänyt-
jopa Garth Brooks.
Kriitikoiden mielestä rakkauslaulu-
traagisella levyllä-
oli Dylanin ainoa virhe.
Toisten mielestä se oli se juju.
Oletko kunnossa?
Hei.
Isäni Rodrigo González tapasi äitini Dylan Dempseyn silloin.
Elämänsä tärkeimpänä päivänä.
He eivät olleet erossa yötäkään seuraavat 42 vuotta.
"He saivat neljä lasta, seitsemän lapsenlasta."
"Iätön rakkaustarina."
"Isoäitini Abby Dempsey väitti gradussaan,-
että elämä on epäluotettava kertoja."
"Kukaan ei tiedä tarinan suuntaa-
eikä sen sankareita."
5. LUKU Elena Dempsey-González
"Vaikka elämä tekee vaikeaksi-
tunnistaa sukutarinani sankareita,-
vanhempani tekivät sen aina helpoksi minulle."
"He löysivät rakkauslaulun-
sukuni melankoliselta levyltä."
"Toisin kuin isoäitini Abby-
isoäitini Isabel ei ollut filosofi,-
mutta ehkä hänkin ymmärsi, mihin Bob Dylan pyrki."
Rigo, minä en parane.
"Espanjaa voi olla hankala kääntää,-
mutta Isabelin sanat isälleni-
eivät kaipaa käännöstä."
Riittää.
Kuuntele...
Elämässäsi on ollut ylä-ja alamäkiä.
Liian monia. Ja niitä tulee lisää.
Elämä on sellaista.
Elämä saattaa polvilleen.
Alemmas kuin uskoisitkaan.
Mutta jos nousee taas ylös-
ja jatkaa,-
jatkaa vielä vähän eteenpäin,-
löytää aina rakkautta.
Minä löysin rakkauden sinussa.
Minun elämäni, tarinani,-
jatkuu minun kuoltuani,-
koska sinä olet tarinani.
Olet isäsi tarina. Setäsi.
Rigo...
Kroppani pettää.
Mutta sinä olet minä.
Mene nyt.
Anna minulle kaunis elämä.
Kaunein mahdollinen elämä.
Joohan?
Jos elämä pakottaa polvilleen,-
nosta meidät takaisin ylös.
Nouse ylös-
ja jatka-
ja löydä meille rakkautta.
Teethän niin?
Yksi silmä.
Sulje se.
Toinen silmä...
En tiedä, kenen tarinaa kerroin.
Onko se minun-
vai hahmojen, joita en ole vielä tavannut?
En ole varma mistään. Tiedän vain, että koska hyvänsä-
elämä yllättää minut.
Se pakottaa minut polvilleni.
Silloin muistutan itseäni...
Muistutan itseäni,-
että minä olen isäni-
ja isäni isä.
Minä olen äitini-
ja olen äitini äiti.
On helppo rypeä tragedioissa-
ja keskittyä-
lannistaviin hetkiin.
Pitää muistaa, että jos nousemme-
ja jatkamme tarinaa vähän eteenpäin...
Jos jatkamme, löytyy rakkautta.
Jos jatkamme tarpeeksi pitkälle,-
löytyy rakkautta.
Perhana.
Suomennos: Jaana Wiik Scandinavian Text Service 2019